Досега в "Кръвни връзки"
Има още един вампир някъде навън, който обаче убива хора.
Нужна ми е помощта ти. - Хенри, какво става?
По-добре да не знаеш. Ако другият вампир вярва, че тя е с мен...
Вики със сигурност ще умре. Той иска територията ми...
и това поставя всеки мой близък в опасност.
Чакай малко. Ти знаеш кой е, нали?
Не ми се пречкай. Тя е твърде силна.
Тя? - Жената зад вампира.
Кристина.
Значи високия мъж е все още в Бостън?
Знам че Манхатън се дели от ул. 51 и парка, но кой държи селото?
Наистина ли?
Не, германеца е все още в Чикаго. - Кой претендира за Детройт?
Никой не е имал претенции за Детройт.
Стига с преструвките, нали знаеш, че я търся.
Искам да знам къде се е установила.
Нямаш ли нещо по-ново?
Добре, ще ти звънна по-късно. - Радвам се...
че си вдигаш телефона все пак. - Ще излизам да ям.
Значи друг вампир оставя мъртва манекенка на прага ти...
и ти отиваш при Майк за помощ, което е изумително, наистина.
После се отмяташ и казваш "Оставете. Ще се справя сам. "
Оставяш ме да обикалям улиците, чудейки се какво всъщност става.
Сама... посред нощ...
Сам самичка.
При тези обстоятелства, наистина е лоша идея.
Разбирам, че искаш да ни защитиш...
но не става въпрос за кой да е вампир, нахлул в територията ти.
Няма значение кой е. Ще тръгваш ли?
Не, докато продължаваш да ме отбягваш. Знаем...
че само един човек би ти причинил това.
Признай, че е Кристина и толкова! - Няма гаранция, че е тя.
Но го подозираш. Хенри, умират хора.
Не му е времето за нежните чувства.
Нямам чувства.
Да бе! Отричането е река в Египет.
Да.
Добре.
Трябва да видиш нещо.
Голям гуляй е бил. - Казах ти, още смъртни случаи...
и ще ти ги лепна на теб, Хенри.
Чуй ме добре.
Използвай вампирската си магия, дарба или както му викаш...
и разкарай тази Кристина от улиците ми. Ясно?
Казала си му. - Трябваше да знае.
Само влоши вече трудната ситуация.
Кристина е извън контрол. - Напротив.
Това доказва, че не е била Кристина. - О, Хенри! Стига вече.
Това е маска. Блестящо шоу.
Не живееш 600 години сред хората неразкрит...
с подобни зловещи демонстрации.
Чуй ме... - Недей! Не ме интересува.
Няма да допусна улиците да станат бойно поле на вампири.
Добре.
Излизам. Явно само аз искам да хвана истинския убиец.
Много поздрави на О'Джей Симпсън.
.:: КРЪВНИ ВРЪЗКИ ::.
Сезон 2, Епизод 5 "По-малкото Зло"
Трябва ми малко информация. - Знам какво ти трябва, съкровище.
Извън града има една фотографка, която работи с местните таланти.
Едно от момичетата е било убито.
Знаеш ли нещо за това? - Чух, че фотографката е сладурана.
Някаква идея, къде да я открием? - Аз съм по сцената, не по снимките.
Сега...
Тръгвай си! Не се връщай!
Покажи се!
Любов моя...
Време е, любими.
Трябва да си сигурен. - Никога не съм бил по-сигурен.
Дворецът... привилегиите, животът ти...
ще загубиш всичко това, ако продължим. Разбери това.
Разбирам... и съм готов.
Не... не си.
Но все още имаме време.
Официално полицейско посещение!
Сега предлагаме и "Сечуан".
Все забравяш, че той не е човек. - Не е така.
Добре. Отношенията между вампирите нещо не ми се връзват, не схващам.
Не могат да са близо един до друг.
Ако някой от тях нахлуе в чужда територия, все едно...
Бесни, крастави псета, биещи се за кофа с боклук. Това е ясно.
Ако другият вампир се окаже Кристина...
Каква ще е разликата? - Той и Кристина са били любовници.
Тя го е превърнала във вампир.
Тя му е бившата, а също така и вампирското му мамче, колко мило.
Освен Едиповия комплекс, не знам какво да ти кажа. Просто...
Няма база за сравнение. - Именно, това имам предвид.
Каквото и да чувства към Кристина, обич, омраза, и двете или нищо...
каквото и да е...
прави Хенри непредсказуем. А един непредсказуем Хенри...
е опасен Хенри, знам. - Именно.
Ти каза, че вършиш някаква полицейска работа?
Така.
Тези снимки...
са от местопрестъплението по-рано тази вечер.
Полицай е намерил тази брошка навън, близо до едно от телата.
Тук става интересно. Фотографът е щракнал още няколко...
и е заснел Хенри близо до масата.
Виж какво се случва след това.
Брошката липсва. - Да, проверих доказателствата.
Брошката е намерена, фотографирана е...
но не е описана. - Хенри я е откраднал?
Излъгал ни е. Кристина е замесена.
Хенри e не само непредсказуем...
но и активно работи срещу нас.
Като те срещнах, живееше в дворец.
а сега имаш апартамент.
Радвам се да те видя.
Тази музиката е хубава.
Много се радвам, че имаш плочи.
Тази мания всичко да се прави в цифров вид.
Ужасно е за нас, които можем да чуваме празнотата, не мислиш ли?
Не си дошла тук да слушаш плочи.
И материята на чаршафите. Винаги си искал най-доброто от всичко.
По-добре си върви. - Но аз тъкмо дойдох.
Всеки път като се появиш, създаваш само проблеми.
Този път наистина ми е нужна помощта ти.
Горкия Хенри.
Усещаш го, нали?
Нервите ти горят...
кръвта пулсира...
а причината е леко разтърсваща.
Не можеш да се сдържиш. Искаш да ме разкъсаш на парчета.
Но в добрия смисъл. - Съвсем не.
Лъжец.
Е...
сега какво? - Ти ми кажи.
Ами, мога да ти смажа гръкляна...
а ти моя. - Или?
Примирие. - Защото сработи в миналото?
Не бъди такъв, Хенри.
Едно...
Две...
Три!
Последния път, като нахлух в територията ти, едва не ме уби.
Това беше преди цял живот. - Или два? Или три?
Премаза ме с карета.
За да ти покажа, че съм сериозна. Пазех територията си, Хенри.
Привилегията на жените. - Влизаш с валсова стъпка...
влизаш в леглото ми... - Бухнах ти възглавниците.
Обичах те.
В минало време?
Не прекалявай! - Добре.
Признавам. Нахлух в територията ти, но имам основателна причина.
Причината има ли нещо общо с мъртви манекенки?
Толкова крехки и толкова тъпи.
Толкова човешки.
Знаеш, че не съм ги убила.
Кой тогава? - Казва се Александър.
Той е един от нас.
Сигурно си го усетил да се спотайва. - Усетих нещо, но беше объркано.
Три вампира на една територия, нормално е да си объркан.
Александър ме следва из континента повече от година.
Атакува всеки, с когото се свържа. Иска да ме разкрие.
Да разруши живота ми. - И го доведе при мен?
Действа съвсем безразсъдно.
Не знаех къде другаде да отида.
Но ако предпочиташ да прекарваш времето със сегашната си играчка...
Да, видях я.
Наблюдавах.
Има един инспектор, Селучи.
Работи по убийствата и ще иска да те разпита.
Защо да говоря с човек полицай? - Защото доста ще улесни живота ми.
Докато си на моя територия, ще играеш по моите правила.
Така е справедливо.
Значи, ако ти помогна да се справиш с този Александър...
ще се махнеш?
Твоят град, твоят си живот.
Всичко ще бъде, както си е било.
Няма ли да ме прегърнеш?
Ако ще ловуваш, стой на север от Сент Клеър...
и на изток от Маунт Плезънт.
Сама ще намеря изхода.
И ти и вярваш? - Да, вярвам и.
Какво стана с кроткия и разумен Хенри Фицрой?
Не трябва да съм кротък. Трябва да намеря Александър и да го убия.
Що за власт има тя над теб? - Инстинктът зове да ловувам...
да убивам, да премахна натрапника от територията ми.
Но под всичко това се таи спомен за любов.
и болката от смъртта на тази любов.
Познавам Кристина по начин...
не знам дали мога да го обясня. - Мисля, че се справи чудесно.
Хенри, ще ти звънна пак.
Не чукахте ли на врата в твоя век? - Исках да поздравя конкуренцията.
Седни! - Имаш нещо в гърлото ли?
Бих ти предложила чай с лимон, но не те харесвам.
Имаш силна воля.
Сигурно това намира у теб. - Нека си изясним нещо.
Ти си вампир и си преследвана от вампир-убиец?
Филмът на седмицата, който бих гледала.
Забавна си.
Обикновено не си пада по забавните.
Харесва красивите.
Не ме е страх от теб. - Защо да те е страх?
Мислиш, че го познаваш, но не е така.
Мислиш, че знаеш какъв е той...
Не знаеш.
Мислиш, че му пука за теб. - Не е твоя работа.
Всъщност му пука.
Но не бива да забравяш...
ти си от другата страна.
Мислиш, че го познаваш, но аз го създадох.
Оръжието? На твоя място не бих го вадила това.
Боже, това е прекалено!
Остани още малко? Слънцето изгрява, имам чуден изглед.
Това ще развали цялото забавление.
Има ли нещо? - Днес си по-остра от обикновено.
Открих Александър.
Сладък е. - Александър Деморе.
Той е малко сваляч, но има защо.
Манекен е в Монреал.
Погледни.
Всички са правени през нощта.
Виж автобиографията му, особено препоръките.
Анастасия, псевдонимът на Кристина като моден фотограф.
Значи работят заедно. - Дали е вампир-манекен?
Става за поддържане на добра външност.
Значи не лъже за Александър, но лъже за нещо.
Значи не само Хенри пази територията са.
Разпитай дали приятелите или семейството му знаят...
знаят защо двамата са скъсали? - Добре.
Майк, трябва да поговорим. - Кръвта е източена...
разкъсвания на гърлото.
Горката, добре са те подредили.
Може ли да се разбере дали нападателят е мъж или жена?
При острие по-дългите и дълбоки удари сочат нападател мъж, но...
но това? Обаче има една интересна разлика.
Не знам дали отговаря на въпроса ви. - Каква е тя?
Ами, виждаме истинско зверство при раните.
Артерията е разкъсана на няколко места. Обаче вижте тези белези.
Признак на колебание. - Сякаш е бил несигурен?
Не знам дали "несигурен" е точната дума. По-скоро неумел.
Всичко сочи, че не е била Кристина.
Не звучи и като луд кръвопиец.
Благодаря, докторе. - Само още нещо.
Признаците на колебание са по-малко в сравнение с първото.
Става по-уверен? - Значи става и по-опасен.
Това е чудесно!
Страхотна новина.
И двамата сме гладни. Трябва да хапнем нещо. Здрасти, Дейв!
Как я караш? - Шегуваш ли се?
Манекенки и убиец? Като шоколад и фъстъчено масло.
Две любими неща, смесени заедно.
Голяма трагедия, разбира се. - Разбира се, че е.
Откри ли нещо пикантно? - Изненада.
Те и неуравновесени, кой да допусне? - Да, кой ли?
Пиянство и нарушения, четири ареста за наркотици...
домашно насилие от жена върху мъж, хвърлен мобилен телефон.
Естествено. - Не се смей. Боли.
Не достатъчно. - Нещо за Александър Деморе?
Не. - Той е извън Монреал. Проучи го.
Вики откри информация, според която трябвало да го проучим.
Ако не решиш случая преди да съм разпитал още няколко манекенки...
Ще видя какво мога да сторя, Дейв.
Мислех, че сте набелязали Кристина. - Да, тя все още ни интересува.
Дори не си я разпитал още. - Да, чух че денем е неоткриваема.
Вики, не ме гледай така, става ли?
Колко актьори, фотографи и други известни личности...
са следени така всеки ден?
И колко от тях са вампири?
Явно повече, отколкото допускаш.
Значи си на страната на Хенри? Браво! Какво следва?
Дъжд от жаби, облак скакалци?
Не понасям един кръвопиец в града. Дали одобрявам "НЕсвета" троица?
Във всеки случай онази брошка, оставена на открито е постановка.
Да, добре.
Точно от това Хенри беше разтревожен, нали?
Използват го, за да стигнат до Кристина. Може да стане проблем.
Не ми се промъквай. - Не бих си помислил дори.
Липсвам ли ти? - Как, като не си тръгваш?
Обичам театъра.
Всички тези хора.
Туптящи сърца в тъмното, в очакване на спектакъла.
Така звучи като бюфет. - Просто е толкова... човешко.
Операта замря при появата на електричеството.
Свещите създаваха такава... - Мистериозност? Да.
Но ако си тръгнеш сега...
няма да запалиш огъня.
Това беше преди. Остави ме толкова объркан.
Защо не се усмихнеш?
Горкия объркан Хенри.
Искаш ли да хапнеш?
Винаги си си падала по любовната игра.
Този век е странен.
Всички толкова бързат. - И не стигат закъдето са тръгнали.
Затова обичам фотоапарата. Запечатва момента завинаги.
Като нас? - Не казвай, че още вярваш...
че любовта побеждава. - Вярвам, че трябва.
без значение какви сме и какво правим.
Боях се, че няма да ми помогнеш.
Не и след Виена. - Не ми напомняй.
Провали договора ми, изхвърлиха ме от най-старата филхармония.
Трябваше да те махна от града. Виена не стигаше за двама ни.
Бях преследван от армията. - Преди 80 години. Кой помни?
Защо те преследва Александър? - Знаеш какви са младите.
Перчене и импулсивност. Иска да надвие някой от старите.
Защо теб? - Не зачита правилата, Хенри.
Иска да ме разобличи, да ме изкара на светло. Теб също.
И Вики, ако успее.
О, Хенри...
Не е за вярване! - Какво?
Не си бил с нея!
Как не забелязах досега?
Хенри, недей така.
Понякога е добре да чакаш.
Кажи "благодаря".
За какво? - Открих роднина на Александър.
Тя живее тук от 2 месеца.
Каза ли нещо? - Госпожице Нелсън?
Съжалявам, обича прегръдките.
Вики, това е Никол Деморе, сестрата на Александър.
Г-це Нелсън, трябва да ми помогнете. Изчезнал е, а полицията бездейства.
Звънят и ми казват, че е сторил тези ужасии.
Ето, седнете. Ще донесеш вода? - Разбира се.
Кога за последно го видяхте?
Преди шест месеца.
Александър е безобиден. Той е мил и любезен.
Родителите ни са мъртви.
Грижи се за мен от 15 годишна.
Помогнете ми да го намеря. - Разбира се. Ако е по силите ни.
Искам да знам, с какво се е занимавал преди да изчезне.
Срещна една жена преди около...
девет месеца. Била луда по него. Щяла му помогне с кариерата.
Това е последната негова снимка, която имам.
Заснех го точно преди да изчезне.
Беше толкова щастлив и... - Това от преди 6 месеца ли е?
Красив залез.
И аз това казах.
Няма значение. - Защо говориш така?
Кристина вече те е лъжела.
Преди 6 месеца не беше вампир. Не я беше следял цяла година.
Защо я мрази? - Без значение е.
Защо тогава и трябваш ти? Тя е голямо момиче.
Нали веднъж се е опитала да те убие. - Не само един път.
Да бе, а не може да се справи с новопревърнат вампир?
Той е умен.
Не се конфронтира директно. Знае, че не може да се мери с нея.
Не играе по правилата. Ако се опитва да я разобличи...
може да го стори с всеки от нас. Той е напаст.
Не трябва ли сега да е при своя "родителя"?
Нали казваш, че са заедно през първата година?
Някои повече, други по-малко. - Кристина ли го е превърнала?
Не, това е нелепо.
Защо си толкова сигурен? - Защото не превръщаш врагове.
Само приятели, любовници. Ако Кристина го е превърнала...
преди 6 месеца, нямаше да я следи. Щеше да и е напълно отдаден.
Отдаден колкото теб ли?
Не мисля, че това е възможно.
Открихме Кристина. Работи нощем в център по изкуства "Масей".
Правят снимки, но сигурно е ни отдели няколко минути.
Много публично. - И аз така мисля.
Тя да не опитва да го изкара навън? - Мина ми през ума.
Майк, пропускаме ли нещо тук?
Първо оставя труп на прага на Хенри, а сега изведнъж позира с тях.
Звучи ли ти смислено?
Толкова ни е лесно да се превърнем от ловци в плячка.
Затова се храниш, но устояваш на желанието да убиваш.
Отдаването на жаждата за кръв погубва много млади вампири.
Пиеш, колкото ти е нужно, но не всичко което можеш.
Прилоша ти в гората, видя вълк.
Върви в къщи да спиш.
Хората са толкова крехки.
Лесно се манипулират и пречупват.
Понякога властта ни над тях е толкова опияняваща.
Но ти не можеш... - Казвала си го и преди!
Защо ме третираш като глупак?
Имам благородническо потекло.
Да, разбира се.
И скоро ще ме напуснеш. - Никога.
Напротив.
Ще те принудя.
Александър?
Покажи се!
Покажи се.
Здравей. - Здрасти.
Благодаря, че остана. - Няма защо. Харесва ми тук нощем.
Денем не ми дават да се изкажа.
Пак имам странно предчувствие. - Добре, любимите ми.
Каза, че по първото тяло има повече следи от колебание.
Да. - Имаше ли още нещо...
различно? - Добро предчувствие.
Запознай се с Гейбриъл! Нашата първа жертва.
Интересна аномалия.
Има две много малки прободни рани тук.
Не знам как съм ги пропуснала.
Гейбриъл има същите на врата.
При близък оглед, тези са причина за смъртта.
Кръвта е напълно източена, много чисто и прецизно.
Не е кървяла от врата? - Въобще не е кървяла.
Била е напълно източена, тихо и кротко.
Убиецът е искал да изглежда по-кърваво, отколкото е било.
Сякаш не са знаели какво правят.
Да.
Александър!
Беше грешка да ме замесваш!
Преследвай мен или спаси нея, изборът е твой.
Все ще трябва да ме срещнеш. - Пази Кристина или близките ти.
Не можеш и двете. - Само гледай!
Фотографката, за която обвиняват брат ти, има фотосесия довечера.
Полицията мисли, че той ще се появи. - Да вървим!
Почакайте! - Не ми пука от ченгетата.
Знам на какво брат ми е способен и на какво не.
За шест месеца всичко може да се промени.
Мисля, че Александър се е забъркал в нещо.
Наркотици? - Не.
Нещо по-лошо?
Нещо различно.
Мисля, има нещо друго, което не ни казват.
Каквото и да е, той ми е брат.
Знам, че мога да му въздействам. Можем да поговорим, убедена съм.
Добре.
Ще опитаме.
Колко време ще ни отнеме? - Няма да е много.
Кажете ни как се работеше с Алекс?
Появи се навреме. Изглеждаше добре.
Момчешки, но опасен.
Градските жени са луди по мъже като него.
Все едно не знам. - Разбирам.
А вашата връзка с него...
преди това? - Беше учтив и сладък.
Имах големи надежди за него. - Кога се промениха нещата?
Бях в Ню Йорк. Имах малко изложение в галерия в Челси.
Александър се появи и счупи брониран прозорец.
В коя галерия? - Общинска, на Уест 22.
Като подтекст, че ме мрази. - Ще проверя.
После нахлу в апартамента ми, докато бях на Южния Бряг.
Открадна оборудване и лични вещи. - Какви неща открадна?
Часовник, четка за коса и любимата ми брошка.
Защо не сте поискала ограничителна заповед?
Това е първото, което правят жените.
Нямам вяра на полицията и преди да дойда тук...
той определено не беше убивал.
Сега не знам как ще си намеря манекенки.
Боят се от въглехидрати, да не говорим за убийци, така че...
приключихме ли тук? - Още малко.
Само още няколко въпроса.
Не ти ли бяха достатъчно?
И на теб? - Добре, свършихме.
Благодаря за отделеното време.
Изглеждаше бледа, но...
по дяволите!
Никол, изчакай тук. - Но аз искам да вляза.
Чуй ме, ей! Позволих ти да дойдеш с мен...
но няма да позволя да пострадаш. Ще намеря брат ти, а ти чакай тук.
Жадна си! Искаш вода!
и бисквитка.
Трябват ми пет минути. - Стой наблизо, скъпа.
Всички! Имате пет минути.
Бисквитка ще и дойде добре.
Въпреки прогреса, възгледите има за красивото са варварски.
Това не ми харесва.
Това е век на скъпотия, Хенри. Момичета също работят.
Александър е силен и импулсивен. Никакъв здрав разум.
Нали ти казах.
Пусни ме! - Не ми харесва да лъжеш.
Не знам, за какво говориш. - Неопитен е. Не знае какво прави.
Защо е обсебен от теб? - Вече ти казах, не знам.
Реших да се вслушам в чувствата си и пулсиращата кръв в главата ми.
Хенри! Пусни ме! - Той вече е бил тук.
При това много близко.
Как се е доближил толкова, без да го усетиш?
Защото все още има връзка между вас.
Тялото ти не го счита за заплаха.
Защото ти си го превърнала.
Хенри... - Не.
Вики беше права.
Пуснала си го в света, без да му покажеш какъв е.
Нищо чудно, че те мрази. - Вече няма значение. Видя те с мен.
Ако ме премахне, накъде ще тръгне след това?
Към апартамента ти? Към Вики?
Трябва да ме защитиш, понеже ти си следващият.
Загубихме достатъчно време.
Малко светлина, моля?
Федерика, скъпа! Трябваш ми тук, сега.
Хайде, момчета! Дайте светлина.
Светлини!
Мили боже!
Добре, искам светлини! Хайде, момчета!
Включете светлините! Включете светлините!
Изключете светлините!
Хенри! Хенри?
Бил е Александър. Сложил е ултравиолетови крушки.
Ръката и. Изгорена е доста. - Да.
Покрийте се. Тръгвам след Александър.
Добре.
Александър?
Не! Александър! - Не ме гледай!
Александър, пусни я!
Това не си ти! - Не трябваше да виждаш това!
Мога да я накарам да забрави.
Не е нужно да те помни такъв.
Последният път, като видя брат ти...
каза, че винаги ще бъде до теб.
Не си го виждала тази вечер.
Сега върви!
Опитай да бягаш и ще те убия. После ще тръгна след нея.
Не! - Пробвай!
Ти нахлу в територията ми. Заплаши мен и близките ми.
Привлече внимание, за да ме разобличиш. Заслужаваш да те убия.
Колко си убил досега? - Да ги броя ще е мекушаво.
Ти си чудовище. - Вярно е.
Но чудовище, което контролира нуждите си.
Не се водя от страсти или омраза...
или дори инстинктите. Ако се дадеш, предаваш човешкото в теб.
Не съвестта си, но ставаш бездушен.
Мислиш си, че можеш да се спреш, но не можеш.
Няма как да го контролираш! - Грешиш.
Кой си ти, че ще ме съдиш?
Аз съм чудовището, което ще си тръгне от тук.
Преди да погледнеш в бездната, бездната се взира в теб, Александър.
Искам да знам защо. - Тя каза, че ще ме научи.
Но тогава, сестра ми...
Видях врата и. Кръвта под кожата, можех да я чуя как пее.
Как можах да искам... Сестра ми!
Веднъж превърнат, връзката ти с всичко е различна.
Кристина ме преследваше из улиците на стария Монреал.
Не можех да и се измъкна. Където и да отидех...
Тя е била там. - Тя ме отрови!
Тя ме превърна в дявол!
Не си я молил за това?
Какво ти каза?
Каза, че това ще спре съмненията ми.
Но после всичко се промени.
Нямаше любов, нито надежда.
Имаше само жажда.
Не ми казвай, че можеш да я контролираш!
Не ми го казвай, защото не съм по-лош от теб!
Кристина жива ли е още? - Жива е.
Вече няма значение.
Просто исках, някой да знае каква е.
Това, което ми стори.
И ти ставаш. - Ако ми позволиш...
ще те науча да живееш с това, което си.
Мразя това, което сме!
И тази омраза е единственото от мен, което е останало.
Само едно нещо искам от теб.
"Sed libera nos a malo."
"Избави ни от злото."
Амин.
Добре.
Да.
Патроните ми са в теб.
Изгарянето ти се оправя, разбирам! Вампирите са готини.
Все още съм гладна.
Лошо. Вдигнаха шведската маса.
Кръвта ти пулсира дважди по-бързо, отколкото преди секунда.
По-внимателно! Започваш да ме дразниш.
Беше наясно с всичко, нали?
Развълнува и настърви Хенри, за да ти свърши мръсната работа.
Защо ми се струва, че го правиш често?
А манекенката на прага на Хенри?
Александър е нямал пръст в това.
Интересна теория. - Не е теория.
Била е изсмукана от професионалист.
Разкъсала си врата и, за да изглежда иначе.
Защо бих сторила подобно нещо? - За да манипулираш Хенри по-лесно.
Александър не е дебнел Хенри или някой от нас. Преследвал е теб.
Знаела си, че Хенри ще се ужаси от поредна война за територия.
Това е разликата между вас двамата.
За теб хората са помощно средство.
Виждам, че имаш нова играчка.
"Слънчева светлина." Ще го използваш срещу мен?
Да изсмучеш силите ми, като онзи откачен свещеник?
Пробвай ме. - Дали си толкова бърза...
да го използваш срещу мен? Това е просто смешно.
Хенри знае ли, че го имаш? - Споделяме всичко.
Знаеш ли, какво не ти е ясно? - Не, но сигурно ти ще ми кажеш.
Един ден ще го молиш, да те превърне...
за да си като него, като мен.
Все едно, какво ще се случи след това.
Дори да го загубиш, няма да можеш да се спреш.
Хората сте еднакви. - Грешиш!
Ти наруши най-важното правило.
Това, което поддържа реда.
Оставих Александър на покрива.
След един час...
слънцето ще отнесе тялото му...
както ти отне душата му.
Още веднъж оправих бакиите ти.
Хвана ли те пак на моя територия, ще те убия!
Мислиш, че само ти си усетил това между нас, което изчезна?
Бих дала всичко, за да го имам отново.
Александър беше... - Ще си на 50 мили оттук до изгрев.
Тръгвай!
Тя наистина ли си струва, Хенри? Ще видим.
Съжалявам.
Почти изгрев е. Знам.
Отивам си.
Момичето не помни много.
Благодарение на теб, предполагам. - Повярвай ми, така е по-добре.
Не съм толкова сигурен.
Тези жени.
Семействата им, до края на живота си ще мислят, че убиеца е някъде там.
Ненаказан. - Беше наказан.
Убил си го?
Лесно се отърва. - Не бих го съдил...
а ти нямаш правото. - Пазя съчувствията си...
за пострадалите, като онова момиче.
За нея, брат и си остава мародер.
Убиец.
Никога няма да узнае, какво стана и защо.
Не очаквам да ме разбереш относно Кристина.
Какво?
Връзка, в която границите се размиват?
Понякога би сторил всичко, за да я превъзмогнеш.
Но знаеш, че никога няма да можеш. - Точно така, Хенри.
Как бих могъл да разбера това?
Да разбереш какво?
Майк? Какво да разбереш?
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2007